Detta har hänt...
Förlåt att jag slog dig, det var inte meningen. Öppna, Harry.
Jag hörde om Nola, pastorn. Hur mår hon?
Ni har säkert hört att hon försökte begå självmord.
Hon hade huvudvärk och råkade ta fel medicin.
Skriv sanningen om den där sjuka djäveln.
För han dödade Nola. Och på vissa sätt dödade han min Jenny med.
–Han kommer inte. –Han är nog mitt uppe i skrivandet.
Quebert? Quebert?
"Nola, min älskade. Om du dog, vart skulle då min kärlek ta vägen?"
Vi ger ut din bok till hösten. Du har en och en halv månad på dig.
En och en halv månad? Det är helt galet.
Om du gör det här får du ett förskott på en miljon dollar.
–Så varför detta oanmälda besök? –Jag utreder Nola Kellergans död.
Ett vittne såg henne hoppa in i er chaufförs bil flera gånger.
Min chaufför, Luther Caleb, var en modig och ärlig man.
–Mördaren är ju redan gripen. –Jag är inte så säker på det.
30 JUNI 2008
FRÅGOR ATT BESVARA:
Vem fan är Luther Caleb? Vem kände till Nola och Harrys relation?
Varför förhörde inte Pratt Harry när mrs Quinn berättade?
–Vem är Tamara nu igen? –Jag borde inte berätta det här.
Vem ska jag berätta för?
Jag ska nog lägga på nu, mamma. Tack för att du lyssnade.
–Jag sa åt dig att vänta. –På vad?
Att bevisen ska falla från himlen? Jag besökte honom bara.
Titta vad jag hittade i hans hus.
–En målning med ett naket motiv. –Titta närmare.
En målning av Nola Kellergan i Sterns hus. Signerad...
...L.C. Hans chaufför Luther Caleb. Stern ville inte prata om honom.
Du letade igenom hans hus utan tillstånd. Bilderna är olagliga.
Men du kan undersöka honom. Han vet inte att jag så målningarna.
Okej...
Ta reda på vad Quebert vet om Sterns relation till flickan.
Ska jag fråga Harry om flickan han var kär i hade en affär med Stern?
–Ni är ju vänner. –Ja, okej.
Ge mig de där sidorna, Marisa!
Kära, Roy. Den här boken utnyttjar inte skandalen för att sälja.
Vad har Goldman för ursäkt nu?
Jag skriver inte boken för att du kräver det, utan för att jag måste.
"Ring mig om du gillar det du läser."
"Hälsa från mig till..." Jag tar inga samtal, Marisa.
–Fick du mitt mejl? –Det här utkastet är fantastiskt.
Det är bara några sidor än.
De här sidorna kommer att bli en bästsäljare. Herregud.
Mord, barnmisshandel, hennes affärer med äldre, mäktiga män...
Lyssna på mig.
Vårt ursprungliga kontrakt är nu ogiltigt.
Om du kan leverera manuskriptet i slutet av augusti–
–får du 1,3 miljoner dollar i förskott.
–Oj, det är... –Jag vill inte ångra det här.
–Vet Quebert? –Nej, inte än. Snart.
Ju förr desto bättre. Vi vill inte bli stämda.
–Varför ändrade du dig? –Jag har fått hotbrev.
Nån är rädd för vad jag ska hitta, så sanningen är värd att skriva om.
Om nån försöker döda dig går försäljningssiffrorna upp.
–Okej. Tack, Roy. Hej då. –Hej då, grabben.
"Roten till det onda" av Harry Quebert–
–har tagits bort från skolor och förbjudits på bibliotek.
Förlaget Schmid and Hanson har meddelat–
–att det inte blir nån ny upplaga och att de drar in alla böcker.
Det är intelligentians version av elektriska stolen.
Jag skriver igen.
Fantastiskt.
Jag skriver en bok.
Den handlar om dig, Harry.
Dig och Nola.
Och jag vill ha din välsignelse, om du kan ge mig den.
Skriv den inte på grund av vår vänskap, utan för att du måste.
Okej.
Kan du göra mig en tjänst? Se till att det här kommer med i boken.
Säg till när du är redo.
Nola älskade opera.
Hon sa att de bästa operaverken, de vackraste verken–
–var tragiska kärlekshistorier.
Jag vill åka härifrån.
Läkaren sa att du måste stanna några dagar till.
Nej, jag vill lämna Sommerdale.
Vi blir aldrig lyckliga där.
Du ska väl gå på sommargalan i kväll?
Jag vet inte. Jag lovade Maggie Pratt, men är inte på humör.
–Du måste gå. –Vem ska jag prata med?
Jag har drömt om att få gå sen vi flyttade hit.
Mamma låter mig inte göra det. Du måste gå.
–Och jag följer med. I ditt huvud. –Nej.
–Nej, jag följer med i anden. –Okej.
Du måste gå och sen berätta allt. Varenda detalj.
–Se lite glad ut. Vad är det? –Ingenting.
–Är det säkert? –Ja.
–Du verkar lite ofokuserad. –Nej, jag är här.
–Du har fått mig att gå på galan. –Ja! Du kommer att älska det.
Så jag gick på galan. Och insåg direkt att det var ett misstag.
Jag tänkte på Nola och vad hon hade gjort.
Jag kände skuld för att hon hade försökt ta sitt liv.
Jag vågade inte se på nån av rädsla för att de skulle se min skuld.
Jag borde ha stannat och pratat med henne–
–och fått henne att lova att aldrig mer göra nåt sånt.
Men hennes ansikte... Hon var så skör, så sårbar.
PEDOFIL AVSKUM
God kväll.
Ursäkta mig.
Harry. Är allt som det ska? Du svettas.
Ja, jag mår fint. Men det är väldigt varmt.
Jag ber dem öka luftkonditioneringen.
Jag har placerat dig vid huvudbordet, där alla kan se vår kändis.
Det här är Elijah Stern, som finansierar galan.
Han äger även huset du hyr.
Bekanta er med varandra medan jag letar reda på resten.
–Min hyresvärd. Trevligt, mr Stern. –Säg Elijah.
Det är ett nöje att äntligen få träffa författaren som alla talar om.
Är det så?
Det är sant. De talar knappt om nåt annat.
Du ägnar visste tiden här åt att skriva en ny bok.
Det stämmer. En romantisk roman. Just nu går det lite långsamt.
–Är du kär? –Varför frågar du det?
Jag undrar bara om man måste vara kär för att skriva en kärlekshistoria.
Jag ville själv bli författare, eller nån slags konstnär.
Jag skrev några saker i skolan.
Det var så dåligt att jag blev uppmanad att testa nåt annat.
Eftersom min familj har en del pengar och ett etablerat företag–
–blev jag uppmanad att börja där och inte följa min konstnärliga ådra.
Vad är det för slags kärlekshistoria?
Den handlar om förbjuden kärlek.
Då blir det en bästsäljare.
En betald vecka för två–
–på lyxiga Bear Lake Lodge i Adirondacks.
Och vinnaren är...
1–5–2–1.
1–5–2–1. Kom igen.
Det är du, Harry. 1–5–2–1.
Du har vunnit. 1–5–2–1 sitter här!
Vinnaren är vår berömda författare, Harry Quebert.
Han har vunnit gratisresan till Adirondacks.
Sluta, Jen.
Vem blir den lyckliga tösen, Harry?
Det är en resa för två. Vem blir den lyckliga?
Då så. Nu dansar vi.
–Ska jag köra dig någonstans? –Jag har bil.
Jag vill presentera dig för min högra hand och trädgårdsmästare.
Han får ta hand om rosorna på Goose Cove.
Den senaste uthyraren skickade lät mina växter dö.
God kväll, mr Quebert. Jag heter Luther Caleb.
–Trevligt att träffas. –God kväll.
Jag var fortfarande skärrad på grund av orden på spegeln.
Nån bevakade mig, oss. Jag hade känt det i flera veckor.
Jag förstod att jag inte kunde gömma mig någonstans.
Min dörr brukade vara olåst, men nu kände jag mig inte ens säker hemma.
Jag kände att nån hade varit där. Mina papper, mitt skrivbord...
Jag märkte att nån hade varit där.
Det var då jag insåg att den var borta.
Lappen jag hade skrivit om Nola, om mina känslor för henne–
–var borta. Nån hade tagit den.
Det var Tamara Quinn som stal lappen.
Hon var arg för att du inte kom på festen–
–och ansåg att du hade förödmjukat henne och Jenny.
Hon åkte hem till dig, hittade lappen om Nola och stal den.
Hon tänkte använda den emot dig, men den försvann.
Det förklarar hennes beteende nästa dag.
21 JULI 1975
Vem ska du ta med till Adirondacks, din turgubbe?
Jag åker nog dit och jobbar på min bok.
Vilket slöseri att åka till en så vacker plats ensam.
–Det blir skönt att ha... –Vi har fler kunder, Jenny.
Ursäkta.
Jag har gått igenom ert konto, mr Quebert.
Jag vill att ni betalar er skuld den här veckan. Ingen mer kredit.
Jag förstår. Och jag ber om ursäkt för att jag missade...
Era ursäkter intresserar inte mig.
Och jag fick era vackra, och förhoppningsvis dyra blommor–
–som åkte rakt ner i soporna.
Jag hade gjort av med 600 dollar på mat för att få vara nära Nola.
Utan tanke på att mina besparingar var nästan nere på noll.
Och nu fick jag en faktura från uthyraren.
Jag tyckte att det var bra.
Nu måste jag lämna staden. Jag hade inget val.
Det är Harry Quebert. Jag hyr Goose Cove av mr Stern.
Ja, jag har precis fått den.
Jag måste återvända till New York–
–och säga upp mitt avtal från första augusti.
Nej, det har varit underbart.
Nej, tyvärr. Ja.
Jag kan lämna nycklarna när jag åker.
Jättebra. Tack.
–Vad är det som händer? –Nola.
Vem pratade du med? Vem var det?
Förlåt, jag...
Jag pratade med uthyraren om huset.
Jag måste vara ärlig.
Jag är ingen känd författare med mycket pengar.
Jag har inte råd med det här huset. Jag önskar att jag kunde stanna.
Så du tänker bara åka härifrån?
Nej, jag har en plan.
–Så du åker inte? –Jo, jag åker.
Jag har inte råd att stanna här.
Jag återvänder till mitt jobb som lärare i New York.
Du kan komma och besöka mig. Det är inte så långt.
Vi kan höras på telefon. När du är 18 kan du komma till New York.
Det är tre år dit.
–Det är inte så lång tid. –Jo, tre år.
–Det är inte så lång tid. –Jo!
Jag kan inte stanna. Jag har inte råd.
–Jo, det kan du. –Hur då?
Vi löser det. Det spelar ingen roll. Vi löser det, som alltid.
–Älskar du mig inte? –Det är inte problemet.
Älskar du mig?
Ja.
Då är det allt som betyder nåt. Du får inte lämna mig.
28 JULI 1975
Det var ett misstag att ta med henne till Adirondacks.
Jag borde inte ha sagt ja.
Hon trodde att resan dit–
–skulle göra oss fria att vara nåt vi aldrig kunde bli.
Men det hände inget mellan oss.
Jag försökte få ett annat rum, men det fanns inget.
Jag sov i en stol på balkongen.
Det var den längsta natten i mitt liv.
Jag kan inte få dig att tror på mig. Ingen gör det. Men det är sant.
–Du tycker väl om att simma? –Ja.
Nola? Får jag komma in, Nola?
Sommerdales polis.
Sommerdales polis. Hallå?
Harry? Titta.
–Vad ska jag titta på? –Dem.
Ingen här tittar på oss.
Hon ville minnas den där resan för alltid.
Hon ville tro att vi hade en framtid ihop.
Ett, två...
Det där blev jättebra.
Jag försökte hålla skenet uppe, men visste att vi måste återvända.
Nola!
Säg att du är kvar i morgon.
–Nola... –Du får inte åka härifrån, Harry.
Jag kommer med varmt bröd, gör kaffe och skriver rent ditt manus.
Säg bara att du är kvar här.
Jag är kvar här.
Svär på det.
Svär på att du är här i vår kärleks namn.
Snälla?
Jag svär.
Och så åkte du bara därifrån?
Vad kunde jag göra?
Jag var livrädd för vad Nola skulle göra när hon fick veta.
Men att stanna och låtsas att vi kunde få ett liv ihop–
–hade varit ännu värre.
Hon hade insett att jag hade övergett henne.
Och jag var rädd att hon skulle skada sig själv igen.
Men du återvände inte till New York?
Nej.
Jag var på väg till New York.
Och sen...
...jagade Luther ikapp mig med sin Mustang och stoppade mig.
Han så var aggressiv och jag var livrädd.
–Vad gör du? –Snälla...
Han talade lugnt om för mig att Stern hade sökt mig–
–i några dagar och att jag skulle följa med honom hem.
Mr Quebert. Jag började tro att jag aldrig skulle hitta er.
–Slå er ner. –Tack. Jag har varit bortrest.
Vad kan jag hjälpa er med?
Jag vet allt. Allt.
Trodde ni att ni bara kunde sticka?
–Jag vet inte vad ni pratar om. –Huset i Goose Cove, så klart.
Uthyraren ringde mig. Varför sa ni inte att ni måste flytta?
Jag har tyvärr gjort slut på mina resurser.
Och jag måste ändra mina planer.
Ni behöver inte ge er av på grund av det.
Jag behöver inte hyresintäkterna. Och vill stötta er konstnärliga strävan.
Så stanna i huset och skriv klart er roman. Vad säger ni?
Nu förstår jag inte.
Vi känner inte varandra väl. Varför en sån generositet?
Stoltheten i att medverka i skapandet av en fantastisk roman.
Alla konstnärer behöver en välgörare, och jag vill vara er.
Sen tänkte jag bara på att hinna tillbaka till huset i tid.
Jag var livrädd för att Nora hade märkt att huset vara låst–
–och insett att jag hade övergett henne.
–Hann du tillbaka i tid? –Det gjorde jag.
Hon måste ha undrat hur du betalade hyran.
Jag sa att jag hade tagit ett lån och hittade på nåt skitsnack om det.
Hon trodde på mig. Och sen pratade vi aldrig mer om det.
Månaden efter det blev underbar.
Jag hade aldrig någonsin varit så inspirerad.
Det kändes som att...
...skrivandet började flyta.
Du skriver så vackert.
Texten går rakt in i hjärtat.
–Vi ses väl i morgon? –Ja.
Tack.
Hon hjälpte mig varje dag.
Hon tog med sidorna hem, renskrev dem och tog med dem tillbaka.
Hon läste dem.
Gav mig sina åsikter.
–Hennes tankar. –Fick hon läsa dina sidor?
Alltid. Hon var genialisk.
Jag hade inte kunnat skriva den utan henne. Hon var min musa.
Det var alltså så Harry Quebert skrev sitt mästerverk på några veckor.
När hon försvann kunde jag aldrig mer skriva så.
Fem minuter, Quebert.
–Kände du dig säker? –Nej, aldrig.
Det kändes som att nån bevakade mig. Bevakade oss.
–Ska jag stänga av den? –Det här får bara du höra.
Jag upptäckte nåt fruktansvärt om Nolas mor.
Några dagar efter Adirondacks kom hon hem till mig.
6 AUGUSTI 1975
Jag ljög om att mina föräldrar trodde att jag bodde hos Nancy.
Jag sa ingenting, utan rymde bara.
Mamma sa att jag måste bli straffad.
Hennes mor fick veta, och slog henne med en linjal.
Det är brottsligt.
Hon fyllde en skål med vatten och is–
–tryckte ner henne och sa att hon skulle frälsa henne.
–Frälsa henne? –Frälsa henne från ondo.
Seså, säg det.
"Jag har..."
Jag har övergett Herren.
Jag har förargat den allsmäktige. Jag har syndat.
–Ska du vara en snäll flicka? –Jag lovar, mor.
Jag önskar att dina löften räckte för att besegra djävulen.
Varför vill du inte att nån ska få veta det här?
För att jag fick veta nåt ännu mer skrämmande om hennes mor.
Jag fick veta nåt fruktansvärt om hennes mor.
3 JUNI 2008
Jag visste inte att Nola hade åkt till Adirondacks.
Sa hon ingenting?
Jag gick hem till henne som vanligt, så att vi kunde gå till stranden.
Nola?
Är du där, Nola?
Nola mår inte så bra, Nancy. Men jag berättar att du har varit här.
Det var samma visa hela veckan. "Nola mår inte så bra."
Men nästa måndag dök Nola plötsligt upp igen.
Varför berättar du inte var du har varit? Varför så hemlighetsfull?
Du skulle inte förstå.
Och varför har du en tjock tröja på dig i värmen?
Jag kände för att ha använda den.
Du kan berätta för mig. Nån slår dig igen, eller hur?
Ja, för att jag försvann en vecka.
Men det var värt det. Jag skulle göra om det.
Då berättade hon att hon var kär i en äldre man.
Jag trodde att det var Stern.
Såg du Nola och Stern tillsammans?
Nej, han skickade som sagt bara sin vanställda chaufför.
Alltihop var så tarvligt, så hemlighetsfullt.
Nola?
Nola, du...
–Konfronterade du henne aldrig? –Jo, en gång.
Jag frågade varför. Hon kunde ju ha fått vilken kille som helst.
–Vad sa hon? –Två ord: "För kärleken."
När hon försvann berättade jag allt för Pratt.
Han lovade att undersöka det grundligt.
Om jag hade sagt nåt tidigare hade hon fortfarande levt.
–Det är jag. –Fel nummer.
Vi måste prata med Kellergan igen.
Varför är det så viktigt att vi ringer så sent?
Nya bevis. Nolas förhållanden, misshandeln...
Fråga pastorn om frun spöade dottern för att hon var en slampa.
–Jag undersöker min ledtråd. –Vilken ledtråd?
Du vet att jag stannar även om du inte inkluderar mig.
–Vi träffas på Clark's i morgon. –Varför? Berätta nu.
–För att jag säger det. Herregud. –Arsel.
Läget?
Vatten, tack.
Clark's har gott vatten. Jag förstår att du ville träffas här.
Smaka isen, den är otrolig.
I augusti 1975 anmäldes Luther Caleb av Jenny Quinn–
–numera Jenny Dawn, för misshandel.
Polisen övervakade honom på grund av olämpligt beteende–
–mellan åren 1970 och 1975.
–Jäklar. –Och därför träffas vi på Clark's.
Stackars Luther.
Han var snäll, trots sitt utseende. Jag kunde inte anmäla honom.
–Men du gjorde ju det. –Travis övertalade mig.
Han hängde i Sommerdale mycket den sommaren, och...
...ibland uppträdde han lite aggressivt mot mig.
–Var han våldsam? –Nej, bara...
–...lite för enträgen. –Jag förstår.
Han ville att jag... Det är låter löjligt.
Han ville att jag skulle sitta modell så att han kunde måla mig.
Se inte så chockade ut, jag var balens drottning.
Han hade svårt att acceptera ett nej.
Vad hände med honom?
En dag försvann han bara.
Han blev tydligen dödade i en bilolycka eller nåt.
De hittade Calebs bil nedanför en klippa nära Bradford.
Det var fyra veckor efter Nolas försvinnande.
Och han studerade konst på college, så initialerna är troligtvis hans.
Varför var han inte misstänkt 1975?
Inga bevis pekade mot honom.
Vi måste prata med Stern igen.
Och säga vad? Vi misstänker er chaufför för målning?
Nej, vi behöver konkreta bevis som är lagligt förvärvade.
–Sluta säga "vi". –Bjuder du mig inte på polisbalen?
Okej... Du håller tyst, jag ställer frågorna.
Jag är polis och du är författare. Och det är ett vitt begrepp.
Hej, inspektören.
–Jobbar du med polisen nu? –Nej, det gör han inte.
Han förstår att han inte får tala med er–
–och att jag ställer frågorna. Eller hur?
När får jag min dotters kvarlevor? Jag vill begrava henne.
Snart, sir.
Jag vet att det är jobbigt. Jag beklagar.
Vi försöker få svar på några frågor i vår utredning.
–Kände ni Elijah Stern? –Inte personligen.
Vi träffades på några tillställningar.
–Och hans chaufför, Luther Caleb? –Jag minns ingen Luther Caleb. Hurså?
Vi tror att Nola hade en koppling till dem.
–En koppling? –Vi tror...
Det går inte att säga det här taktfullt. Vi har bevis–
–som antyder att er dotter hade ett förhållande med mr Stern.
Min dotter...föll offer...
...för den där förbannade pedofilen Harry Quebert.
Han förtjänar att bli avrättad för det!
Det här samtalet är över!
–Er fru slog henne, eller hur? –Du vet ingenting.
Varför sa ni inget till polisen när Nola rymde första gången?
Jag visste att hon skulle komma tillbaka.
Ni hade skuldkänslor för misshandeln hennes mor utsatte henne för.
Återvänd till helvetet du kommer ifrån!
Pastorn! Pastorn!
Döda honom inte, pastorn. Låt mig göra det.
Jag var en idiot som lät dig följa med. Håll tyst! Inte ett ord till.
Gud.
Förlåt mig, förlåt mig.
To our friends: Gotfrid, Ragnar & WTC-SWE Fixed by: Balkan BoyZ